-Hello, itt John Lasseter. - Én pedig Dan Scanlon vagyok.
Együtt rendeztük az "UFÓfény"-t.
A film ötletét olyan igaz történetböl merítettük, ami a 66-os úton esett meg.
MATUSKA ÉS AZ UFÓFÉNY
Mikor a kutatásokat végeztük, Kansasig jutottunk, Riverton városába.
Volt ott egy bolt, az Eisler Testvérek Boltja.
Ahová, ahogy Micheal Wallis mondaná,
azért mentünk, hogy jónéhány házkészítésü szendvicset vegyünk.
Találkoztunk pár nagyszerü emberrel, az egyikük Dean Walker volt.
Ö mesélte el nekünk
azt a valóságos kansasi esetet, ami az "UFÓfény" nevet kapta.
Az UFÓfény egy világító fénycsóva,
ami a 66-os utat kísérti.
Össze-vissza lebeg éjszaka, és még az autókba is behatol.
Igazából senki nem tudja, hogy mi ez, de mindenkinek van a saját története.
minket pedig lenyügözött a ez mese.
Amikor befejeztük a Verdákat, arról beszéltünk: mit tegyünk még a DVD-hez.
Kétség nem fért hozzá, hogy rövidfilm lesz.
Azt hiszem, Joe volt az elsö, aki ezt javasolta. Joe Ranft?
Amikor elöször hallottam róla, az év végi kritikákat néztem,
és Joe azt mondta: "Rövidfilmet csinálunk, az UFÓfény meg menne is."
Évekkel ezelött az interneten vásároltam Joe-nak
Billy Bob müfogakat, épp amikor elöször kezdték árulni öket.
Vettem neki egyet, azelött még senki nem látott olyat.
Joe-nak adtam. A legértelmesebb dolog volt, amire valaha kiadtam 20 dolcsit.
Mert mikor betette a szájába, egyböl olyan lett,
mint egy nevetséges falusi gyerek.
Imádtuk az ötletet, hogy Matuska vontató legyen,
mert egy vontató nyilván más autókon segít.
Ez pedig egyböl hatalmas szívvel ruházta fel.
Joe-nak hagytuk, hogy csináljon recsegös hangokat
a fogaival persze.
És egyböl meg is volt a karakter.
Joe eredeti rajzai pedig, amikor elkezdte tervezni, hogy milyen is
Iegyen Matuska, valóban meghatározták Matuska karakterét.
Egy másik aspektusa a történetnek, hogy az UFÓfényben velünk volt
Michael Wallis, aki egyébként Sheriff hangja a Verdákban,
és elvitt a 66-os útra vizsgálódni.
Michael Wallis a legjobb mesélö, akit ismerek.
Egyszerüen csak megállt, bárhol a 66-os út szélén,
ahol egy kiégett épületet látott.
Leültünk egy órára, ö csak fonta a történeteit, mi pedig csak ámultunk.
Remek mesélö.
A legjelentéktelenebb történetet is gyönyörüvé, költöivé formálta.
"Nézd azt a sziklát az út szélén, az még az ösi Mississipiböl való."
A dolog odáig fajult, hogy képtelenek voltunk Joe-t félbeszakítani.
Szóval... ez idö hiányában nem került bele a filmbe.
Örültünk, amikor végre útjára engedhettük Joe-t.
A Sheriff mondókája köré terveztük a történetet,
tovább szöve a szálakat.
Mindig is azt gondoltuk, hogy Matuska ilyen "kis elveszett"-karakter lesz.
Úgy gondoltuk, hogy vicces lesz majd az olyan jelenetekben,
melyekben annyira megijed, hogy csak reszketni képes.
A felépítése úgyis annyira ócska, hogy csak nevetés tárgya lehet.
Próbáltunk vázlatokat készíteni arról, hogy mennyire lesz mókás,
de nem tudtunk. Az animátor, Victor Navone tette mókássá,
fogta, és olyat müvelt vele, amire soha nem számítottunk.
Nem volt semmiféle határidönk. A lényeg az volt, hogy vicces legyen.
Ja. "Victor, tedd viccessé! Nevetess meg!"
Emlékszem, hogy mennyi ötlete volt a reszketéshez.
Hogy nagyon meg legyen ijedve.
Kitalálta azt a vicceset, hogy Matuska megfeszíti magát,
hogy a reszketéstöl ne csörömpöljön, és az egyetlen, ami mégis remeg,
az a légtisztítója. És ez elég is volt.
Ezt tettük a végére. Remek befejezés lett.
Jó barátunk, Brad Paisley írt két új dalt a Verdákhoz.
Egy dalra kértük fel, de annyira tetszett neki a film,
hogy kettöt is csinált.
Az egyik a Felhök mögött.
Amikor elöször hallottuk, feltünt a régies hangzása,
és rögtön arra gondoltunk, hogy ez pont olyan, mint amilyennek
Matuska dalát képzeltük.
Csodálatos hangulatot adott a filmnek, mindjárt az elején.
Igen. Ahogy megy, és megijeszt mindenkit,
és ez a zene szól alatta.
És utána, amikor próbálja megnyugtatni magát,
egy részét elénekli, annyira meg van rémülve.
Larry nagyon jó munkát végzett.
Tényleg szakadtunk a röhögéstöl.
Egy produkció megalkotásának leghatékonyabb idöszaka a legvége.
Mindenki ismeri a karaktereket, szárnyal, a munka halad.
A bevilágítás, minden nagyon hatásos.
A Matuska és az UFÓfény készítése olyan volt, mint egy fuvallat.
Ja, vitte saját magát. Elképesztö.
Ja, és mindenki élvezte, hogy részt vehet a munkában.
Az egyetlen dolog, ami hajt minket, ha rövidfilmet csinálunk,
az, hogy mindannyian beleszeretünk a karakterekbe, amiket alkottunk.
A vége felé már olyanok, mintha a barátaink lennének.
Annyira valósághüek számunkra.
Tudjuk, mi az, amit megtennének, és mi az, amit nem.
Ez a rövidfilm tényleg szórakozás volt az egész csapatnak.
Újra felfedezhettük a karaktereket és a várost.
Összességében az egész rövidfilmet
az egészestés filmben használt elemekböl készítettük.
Azt hiszem, csak a lámpa volt új.
Matuska garázsajtajának müködnie kellett, és a kiesö lámpának is.
És persze, a végén a Dodge Durumló.
A Verdák alatt végig csapatként dolgoztunk együtt,
ott volt Steve Purcell, a legjobb storyboard-rajzoló,
aki csak ült egész nap, és szörnyeket rajzolt.
- Steve soha nem hagyja abba. - Nem, ö nem.
Ezt a fölösleget termeli ki, amíg gondolkodik.
Olyan, mintha szemét lenne, de gyönyörü.
Mindig ö rajzolja a a legkiválóbb szörnyeket,
és az összes borzasztó lényt.
Szóval egyböl Steve-re gondoltunk,
és kitaláltuk, hogy legyen egy Durumló,
a Dodge Durumló, amit Matuska nem ismer fel,
nem jön rá, hogy az egy szörny.
Megkerestük Steve-et, aki épp más projekten dolgozott,
de eljött, és megtervezte nekünk
ezt az ijesztö szörnyet, ami földmunkagépek alkatrészeiböl,
platós teherautókból és markolóból áll össze.
A Surmó, mi?
A stáblistánál még van egy pár rajz.
Azok Joe Ranft eredeti ötletei a "Matuska és UFÓfény"-re.
- Az ö rajzai is elképesztöek voltak. - lgen. Csodásak.
Annyira kifejezök, hogy az már önmagában vicces.
Az a pár rajz elmondja az egész történetet.
Pedig csak egy kis valami, mégis elárulja az egész dolgot.
A Durumló igazi részekböl épül fel.
Ha jobban megnézzed, láthatsz Mack alkatrészeket,
de Matuskából és Hummerböl is van benne.
Vettek egy csomó modellt, és összegyúrták öket
néhány új dologgal.